TILLTRÄDE FÖRBJUDET
Rosebud...
Nyheter!
DÖDSFALL: XANADUS ÄGARE
"I Xanadu ett stort palats blev byggt till Kubla Khans behag..."
Legendariskt var Xanadu där Kubla Khan lät bygga sin palats.
Lika legendarisk: är Floridas Xanadu, världens största privata nöjespark.
Här vid kusten uppfördes den privata klippan.
700000 träd och 20000 ton marmor har använts därtill.
Palatsets innehåll.- målningar, statyer, sten från många! annat palats
en samling så stor att den varken kan katalogiseras eller värderas
och som skulle kunna fylla tio museer.
Djur...
...från luft, hav, slätter och djungel.
Två av varje art, den största djurparken sedan Noaks ark.
I likhet med faraonerna visar mången sten var Xanadus ägares grav ligger.
Sedan pyramiderna har ingen byggt ett så dyrt monument över sig själv.
I Xanadu hölls i förra veckan 1941 års största, märkligaste begravning.
Här i Xanadu i förra veckan, fördes Xanadus ägare till den sista vilan.
En av århundradets mäktiga män, Amerikas Kubla Khan:
Charles Foster Kane.
För 44 miljoner tidningsläsare var Kane intressantare än nyheterna.
Han var sin generations störste tidningsmagnat.
Det började så blygsam med en dagstidning på fallrepet.
Kanes imperium kom att innefatta 37 tidningar, två nyhetsbyråer
ett radiobolag, ett imperium som växte sig allt större.
Speceriaffärer, pappersbruk
hyreshus, fabriker, skogar, oceanångare.
Ett imperium som under 50 års tid genomströmmades av
rikedomar från världens tredje största guldgruva.
Berömd är upprinnelsen till förmögenheten.
Hur pensionatsvärdinnan Mary Kane av en gäst 1868
fick ärva ett gruvschakt som troddes vara värdelöst.
57 år senare, inför kongressen, sitter finansmannen Walter P. Thatcher
sedan länge måltavla för Kanes angrepp mot förmyndare, och minns.
Min firma hade utsetts av mrs Kane att förvalta hennes förmögenhet.
Hon bad mig ta hand om pojken, Charles Foster Kane.
Var det inte så att pojken vid det tillfället angrep er
efter att ha slagit er i magen med en kälke?
Jag tänker nu läsa ett uttalande och sedan vägra svara på fler frågor.
"Charles Foster Kane, med sin övertygelse"
"och sina envisa utfall mot privat ägande och framsteg"
"är ingenting mindre än en kommunist."
Samma månad kunde man höra...
Charles Foster Kane är ett hot mot varje arbetare i vårt land!
Han är vad han alltid varit och kommer att förbli: fascist!
Ännu en åsikt...
"Jag är och förblir en enda sak - amerikan." Charles Foster Kane
1895 till 1941 Alla år bevakade han, många var han.
Kane var för deltagandet i ett krig och emot ett annat.
Påverkade valet av åtminstone en president.
Talade för miljoner amerikaner, hatades av minst lika många.
Under 40 år omnämndes inga frågor som inte tidningarna tog ställning till.
Inga offentliga personer som inte Kane själv stödde eller fördömde.
Ofta gav han sitt stöd...
...för att sedan fördöma.
Få privatliv var mer offentliga.
Gift två gånger, frånskild två.
Först med en presidents niece, Emily Norton, som gick ifrån honom 1916
och omkom 1918 i en bilolycka med deras son.
Sexton år efter sitt första äktenskap, två Veckor efter sin första skilsmässa
gifte han sig med Susan Alexander, en sångerska i Trenton i New Jersey.
Åt sin andra hustru, som en gång stått på en operascen
byggde Kane Chicagos operahus. Kostnad: 3 miljoner dollar.
Tillägnat henne, och halvfärdigt innan hon tog ut skilsmässa
det ännu icke färdigbyggda Xanadu. Kostnad: omöjligt att säga.
I politiken - alltid tärna, aldrig brud.
Trots Kanes inverkan på folkopinionen
fick han under hela sitt liv aldrig väljarnas röster.
Men tidningarnas makt var stor och en gång var han nära.
1916, som guvernörskandidat med mycket starkt städ
tycktes Vita huset vara nästa steg i hans politiska karriär
men mindre än en vecka före valet...
KANE ERTAPPAD I KÄRLEKSNÄSTE MED "SÅNGERSKA"
En framtid som politiker var för alltid omintetgjord för Charles Foster Kane.
Sen, under depressionens första år...
...läggs en tidning ner.
Kane har på fyra korta år ruinerats.
Elva tidningar slås ihop, fler säljs, läggs ner.
Men tidningarna läses än och Kane skapade alltid rubriker.
- Stämmer det? - Tro inte allt i radio. Läs Inquirer.
- Hur fann ni affärsklimatet i Europa? - Hur jag fann det...? Med stor möda.
- Är ni glad att vara hemma igen? - Det är jag alltid, jag är amerikan.
Det har jag alltid varit. Något mer? På min tid var vi mycket snabbare.
Tror ni att det blir krig i Europa?
Jag har talat med ledarna i England, Frankrike, Tyskland och Italien.
De är alltför intelligenta för att äventyra hela vår civilisation.
Tro mig, det blir inget krig.
Kane deltog i att förändra världen, hans egen tillhör nu det förgångna.
Skandaljournalisten gick till historien men var mot slutet maktlös.
Ensam i sitt ofärdiga, redan fallfärdiga nöjespalats
isolerad, sällan besökt, aldrig fotograferad
fortsatte tidningskungen att styra sitt allt svagare imperium-
och försökte förgäves påverka, som förr, den nation
som slutat lyssna på honom, slutat lita på honom.
Och i förra veckan, som för oss alla en vacker dag, kom Döden till Kane.
Det var allt. - Jag säger till om vi vill se om det.
Nå, mr Rawlston?
- Sjuttio år av en mans liv. - Det är mycket att klämma in.
Det som saknas är en infallsvinkel. Allt vi fick veta är att han är död.
Det vet jag - jag läser tidningen.
Vad han gjort räcker inte, vi vill veta vem han var.
Vänta... Vad var hans sista ord?
Vad var det sista han sa? Han kanske sa allt om sig själv på sin dödsbädd.
Vi såg en stor amerikan. Hur skiljer han sig från Ford, Hearst, vanligt folk?
- En människas sista ord... - Vad sa han?
- Charles Foster Kane sa ett enda ord: - Rosebud.
Ett enda ord! Men vem är hon?
En man som kunde ha blivit president, otroligt älskad, hatad och omtalad...
...men när han ska dö tänker han på Rosebud. Vad är det?
- En häst han förlorat pengar på. - Var gick i sånt fall loppet?
- Vänta med filmen en vecka eller två. - Det är ju nu...
Ta reda på vad Rosebud är. Kontakta alla som kände honom.
Hans förvaltare... Bernstein. Hans andra hustru, hon lever än.
- Hon har en nattklubb i Atlantic City. - Tala med allihop, alla medarbetare.
Alla som älskade honom, alla som avskydde honom.
- Men gå inte igenom telefonkatalogen. - Jag sätter igång omedelbart.
Rosebud, död eller levande. Det visar sig säkert vara något väldigt enkelt.
Miss Alexander... Det här är mr Thompson.
Jag vill ha en drink till.
Ja visst. Vill ni ha något?
Vem har bett er slå er ner?
- Jag tänkte att vi kunde tala lite. - Då får ni tänka om.
Kan ni inte låta mig vara ifred? Jag sköter mitt, så sköt ni ert.
- Om jag bara kunde få tala med er... - Gå härifrån.
Ut!
En annan gång, kanske.
Ge henne en till drink. - Hon vill inte tala med någon.
En dubbel igen?
New York City. Courtland 79970. Jag ringer från Atlantic City 46827.
- Hon är... - Ja, det går nog över.
Innan han dog talade hon mer än gärna om mr Kane.
Får jag tala med chefen.
Hon vill varken tala om Rosebud eller om någonting överhuvudtaget.
I morgon åker jag till Philadelphia och tittar på Thatchers dagbok.
Sen ska jag till New York och träffa... Bernstein.
Sen åker jag hit igen. Jag ska tala med alla, om de fortfarande lever.
Du skulle kunna hjälpa mig. Nämnde hon någonsin Rosebud?
Tack ska ni ha... Jo, häromdan, när tidningarna skrev om det
så frågade jag henne. Hon hade aldrig hört talas om det.
Bibliotekets ledning har bett mig att än en gång påminna er om
de villkor under vilka ni tillåts läsa stycken ur mr Thatchers memoarer.
Jag ska visa in honom. - Ni får under inga omständigheter citera någonting.
Jag letar bara efter ett ord.
Jennings...
Ni ombedes gå härifrån halv fem
och endast läsa de kapitel som rör mr Kane.
Det är bara dem jag är intresserad av.
Sidorna 83-142.
Första gången jag träffade mr Kane var 1871.
Var försiktig, Charles! Vira halsduken runt halsen!
- Vi måste nog berätta det för honom. - Ja, jag ska skriva under papperen.
- Ni glömmer att jag är pojkens far. - Det blir precis som jag har sagt.
Det är inget fel på Colorado. Vi ska väl kunna uppfostra vår son själva.
Jag kan låta en domstol avgöra saken.
En gästs värdelösa aktier, det är lika mycket mitt nu när det är värdefullt!
Om Fred Graves anat det här, hade han skrivit båda våra namn!
- Men nu skrev han mrs Kanes namn. - Han var skyldig oss båda pengar.
- Jag vill inte låta en bank ta min son. - Sluta nu.
"Banken bestämmer över pojkens utbildning, boende och liknande."
- En bank som förmyndare! - Sluta nu, Jim.
Vi övertar driften av gruvan som ni, mrs Kane, är ensam ägare till.
Var ska jag skriva under?
Mary, för sista gången... Jag har väl varit en god far?
50000 dollar utbetalas årligen till er båda, vid dödsfall till den efterlevande.
- Vi får hoppas att det blir bäst så. - Det blir det.
Att inte jag skulle kunna uppfostra min egen pojk övergår mitt förstånd.
Kapital såväl som avkastning förvaltas av banken åt er son
till dess att han fyller 25 år, då allt övergår i hans ägo.
Charles!
- Fortsätt, mr Thatcher. - Borde jag inte få träffa pojken?
Jag har packat alla hans saker. Det gjorde jag för en vecka sedan.
En privatlärare väntar i Chicago...
- Titta, mamma! - Kom in nu.
Vilken lin snögubbe! Har du gjort den alldeles själv?
Jag tänkte göra tänder också...
Det här är mr Thatcher, Charles.
Han kommer från ostkusten.
Du ska ut och resa med mr Thatcher. Ni åker med 10:an.
- Det är tåget med alla ljus. - Följer mamma med?
Hon följer inte med nu, men...
- Vart ska jag åka? - Till Chicago, New York, Washington.
Ja då, den som fick göra en sån resa första gången!
- Varför följer inte ni med? - Vi måste stanna här.
Du ska bo hos mr Thatcher nu. Du ska bli rik.
Mamma tycker... Vi tycker inte att du ska behöva växa upp här.
Du blir rikast i landet en vacker dag...
- Du behöver inte vara ensam. - Nej, vi ska ha så roligt så!
Nu skakar vi hand. Så otäck ser jag väl inte ut?
Du kunde ha gjort mig illa! Så gör man inte med en kälke!
- Ett kok stryk är vad han behöver. - Jaså, det tycker du?
Därför ska han få växa upp där du inte kommer åt honom.
God jul!
Och gott nytt år!
Och så vill jag påminna dig om att din annalkande 25-årsdag
gör dig helt oberoende från firman Thatcher & Co
och gör dig ansvarig för världens sjätte största privata förmögenhet.
Charles, du inser nog inte till fullo vilken viktig ställning du får därmed.
Jag bifogar därför en förteckning över samtliga tillgångar...
- "Bäste mr Thatcher..." - Det är från mr Kane.
"Jag är inte intresserad av guldgruvor, oljekällor eller fastigheter..."
"En sak på listan intresserar mig dock: New York Inquirer, en mindre tidning."
"Sälj den inte, jag är på väg hem. Det vore roligt att ge ut en tidning."
"Det vore roligt att ge ut en tidning...!"
"Förvaltare avslöjad."
"Förvaltare suger ut folk."
"Förvaltare krossad av Inquirer."
"Hyresvärdar vägrar rensa upp i slumkvarter."
"Inquirer vinner slumkampen."
WALL STREET STÅR BAKOM BEDRÄGERI!!
"Bovarna åtalas!"
"Spanska armador utanför Jersey!"
Är det så du tycker att en tidning ska se ut?!
Jag prövar mig fram på alla tänkbara sätt.
Du har inga som helst bevis för att det finns några armador!
Kan ni bevisa motsatsen? - Mr Bernstein - mr Thatcher.
Leland, min f.d. förmyndare. - Vi har inga hemligheter för våra läsare.
Mr Thatcher är en trogen läsare. Han känner till alla fel sen jag tog över.
- Läs upp telegrammet. - "Kvinnorna underbara på Kuba."
"Kan beskriva landskapet lyriskt men vill inte slösa med era pengar."
"Det är inte krig på Kuba." Svar?
Ja: "Beskriv landskapet så beskriver jag kriget."
- Bra! - Det tycker jag med.
Jag vill tala om din kampanj mot Public Transit Company!
- Har ni nåt vi kan använda mot dem? - Fortfarande en college-pojke.
Jag blev relegerad, minns ni inte det? Det gör jag.
Jag måste visst påminna dig om att du är en av de största aktieägarna!
Ni talar med två personer.
Som innehavare av 82364 aktier... Ja, jag vet lite om mina tillgångar.
...håller jag med er. Kane är vidrig, tidningen borde läggas ner, bojkottas.
Jag bidrar gärna med tusen dollar.
Men jag är även Inquirers utgivare.
Som sådan är det min plikt, och faktiskt även ett nöje
att förhindra att hederliga arbetare skörtas upp av penninggalna rövare
bara för att de saknar någon som bevakar deras intressen.
Och jag tror att jag är den som kan göra det. Jag har nämligen tillgångar.
Om inte jag hjälper de fattiga kanske någon annan gör det.
- Någon utan tillgångar... - Jag har tittat på dina räkenskaper.
Ärligt talat, är inte det här filantropiska företaget oklokt?
Inquirer kostar dig en miljon dollar om året.
Jag förlorade en miljon i fjol, jag förväntar mig detsamma i år
och nästa år!
I den takten blir jag tvungen att lägga ner om... sextio år.
Vintern 1929...
"Vad gäller nämnda tidningar förbinder sig Charles Foster Kane"
"att överlåta all bestämmanderätt"
"tillika av tillhörande nyhetsbyråer och all annan förlagsverksamhet"
"samt avsäga sig alla anspråk..."
- Vi är bankrutt. - Kontanterna är slut.
Tack, det räcker. - Jag har läst det, mr Thatcher. Nu vill jag skriva under.
- Du är för gammal för att nia mig. - Ni är för gammal för något annat.
Ni har alltid varit för gammal.
"I gengäld kommer Thatcher & Co till Charles Foster Kane att utbetala..."
Mitt underhåll.
Vi behåller bestämmanderätten över dina tidningar...
...och kommer att rådfråga dig.
Depressionen är tillfällig.
- Du kan fortfarande dö rikare än jag. - Rikare än jag föddes i alla fall.
- Vi tjänade mer än vi förlorade. - Det handlar om hur.
Du investerade aldrig i någonting, använde bara pengar för att...
Köpa saker.
Köpa saker...
Mor borde ha valt en mindre pålitlig bankir.
Jag fick alltid kväljningar av den där silverskeden.
Vet ni, mr Bernstein...
Om inte jag hade varit väldigt rik...
- ...hade jag kunnat bli en stor man. - Är du inte det?
Jag har gjort rätt bra ifrån mig.
Vad hade du velat bli?
Allt som ni avskyr.
Ursäkta? Vad sa ni?
Klockan är halv fem. Inte sant, Jennings?
Ni har förlänats en sällsynt förmån. Hittade ni det ni sökte?
Ni råkar inte vara Rosebud? - Och ni heter Jennings.
Adjö. Tack för att jag fick sitta här.
Upptagen? Jag är styrelseordförande, tid är allt jag har. Vad vill ni veta?
Vi tänkte att om vi fick veta vad hans sista ord betydde...
Rosebud... En flicka, kanske. Det var många när han var ung.
Det är knappast troligt att han mötte någon helt flyktigt och 50 år senare...
Ni är rätt så ung, Mr... Thompson.
Man minns mycket mer än man tror. Ta mig, till exempel...
En dag 1896 tog jag färjan över till Jersey.
När vi la ut kom en annan färja in. På den stod en flicka som skulle av.
Hon hade en vit klänning och ett vitt parasoll.
Jag såg henne bara en sekund, hon såg inte mig alls.
Men inte en månad har gått sen dess utan att jag har tänkt på henne.
Vilka har ni träffat mer?
- Jag åkte till Atlantic City. - Susie?
Jag ringde henne när han hade dött. Någon borde ju göra det, tyckte jag.
- Hon ville inte ens ta samtalet. - Jag åker dit igen om några där.
Angående Rosebud...
Allt ni kan minnas kan vara till hjälp. Ni var ju med från första början.
Före första början. Och nu är det efter slutet.
- Har ni talat med nån annan än Susie? - Nej, jag har läst Thatchers dagbok.
- Dummare karl fick man leta efter! - Han tjänade mycket pengar.
Det är ingen konst att tjäna mycket pengar, om allt man vill...
...är att tjäna mycket pengar.
Ta bara mr Kane...
Det var inte pengar han ville ha.
Thatcher blev aldrig klok på honom. Inte jag heller, ibland.
Ni borde tala med mr Leland.
- De var nära vänner, skolkamrater. - Harvard.
Harvard, Yale, Princeton, Cornell, Schweiz - han relegerades överallt.
Mr Leland hade inte ett nickel.
Gammal släkt där fadern är god för tio miljoner
och när han skjuter sig visar det sig att det bara finns skulder.
Han var där med mr Kane och mig när mr Kane tog över Inquirer.
Titta ordentligt, Jedediah. Snart ser det väldigt annorlunda ut.
Det finns väl inga sovrum på en tidning?
Får du betalt för att tycka eller bära saker?
- Jedediah... - Efter er, mr Kane.
Ursäkta...
Välkommen, mr Kane!
Välkommen till Inquirer, mr Kane. Herbert Carter, chefredaktör.
Tack, mr Carter, men det är mr Leland... vår teaterkritiker.
Det var väl teaterkritiker du ville bli?
- Står de upp för min skull? - Äh, mr Kane... Står upp...
- Jag tänkte att gesten var trevlig. - Be dem sätta sig.
Återgå till era sysslor, mina herrar.
- Jag visste inte vilka planer ni hade... - Det vet jag inte själv.
Jag har inga, utom att ge ut en tidning.
- Hoppsan. - Mr Bernstein...
Mr Carter, mr Bernstein är min förvaltare.
Mr Carter...! Mr Carter!
Är det här ert rum?
Det står givetvis till ert förfogande, men jag förstår inte...
Jag tänker bosätta mig här.
Bo här...?!
Men en morgontidning... Vi har stängt 12 timmar per dag...
Det måste det bli ändring på. Nyheterna pågår dygnet runt.
Det är omöjligt!
Nu har jag ritat den. Jag är inte bra på sånt.
Nej, verkligen inte. Du är teaterkritiker.
- Äter du fortfarande? - Jag är hungrig.
Chronicle skriver om mrs Silverstone i Brooklyn som är försvunnen.
Troligen mördad. De har en bild också. Varför står det inget i Inquirer?
- Det här är ingen skandalblaska! - Joseph, jag är vrålhungrig!
De har tre spalter i Chronicle, varför har inte vi det också?
Nyheten var inte tillräckligt viktig.
Om rubriken är stor blir nyheten viktig.
- Mordet på mrs Silverstone... - Hon kanske inte ens är död!
- Grannarna börjar bli misstänksamma. - Vi trycker inte hemmafruars skvaller.
Var det sånt vi ville göra skulle vi ha fullt sjå.
Det är sånt vi ska göra hädanefter. Skicka den bäste till mr Silverstone.
Om han inte kan visa upp sin hustru omgående, låter Inquirer gripa honom.
Han ska säga att han är polis från... högsta instans.
Om mr Silverstone blir misstänksam och ber att få se polisbrickan
ska han bli indignerad och kalla mr Silverstone anarkist.
Högt så att grannarna hör!
- Inte ska väl en respektabel tidning... - Tusen tack, mr Carter, och adjö.
Snart körs den ut. Om tio minuter.
- Tre timmar och 50 minuter för sent. - Trött?
- Tröttsam dag. - Bortkastad.
- Tidningen gjordes om fyra gånger. - Jag ändrade förstasidan lite grann.
Tidningen måste innehålla mer än bara bilder och text.
Den måste bli lika viktig för folk som den här gasen.
- Vad ska du då trycka? - Min principförklaring.
Skratta inte, jag har skrivit ner den.
- Man ska inte avge löften lättvindigt. - De här ska hållas.
"Jag ska tillhandahålla folk en dags- tidning som återger nyheterna ärligt."
- "Jag ska..." - Andra meningen med "jag".
Folk ska veta vem som är ansvarig. Inquirer ska ge dem sanningen
snabbt, enkelt och underhållande, inga intressen får förvränga sanningen.
"Jag ska även kämpa outtröttligt för deras rättigheter som medborgare..."
"...och som människor."
- Kan jag få den? - Den ska tryckas.
Det här ska stå på förstasidan.
- Dagens förstasida? - Just det, allt måste göras om igen.
- Bäst du går ner och säger åt dem. - När du är klar vill jag ha den.
Det där papperet vill jag behålla. Jag tror det kan visa sig vara viktigt.
Ett dokument... Som oavhängighets- förklaringen och konstitutionen...
...och mitt första skolbetyg.
Jag vet att ni är trötta men jag tror att en pilgrimsfärd kan göra oss gott.
- Chronicle är en bra tidning. - Idén är bra! Notera upplagan.
495000, men med de medarbetarna är det ingen konst att få stor upplaga.
Vet ni hur lång tid det tog att få ihop dem? 20 år...!
För sex år sen såg jag ett foto av världens främsta tidningsmän.
Jag kände mig som en pojke framför en godisbutik, men nu är godiset mitt.
Välkomna till Inquirer! - Skicka en kopia till Chronicle.
Morgonens upplaga var störst i New York, 684000!
684132!
Nu tänker jag vara oartig och resa utomlands nästa vecka på semester.
Jag har lovat min läkare att göra det när jag kan - och nu kan jag det.
Det finns många tavlor och statyer i Europa som ni inte har köpt än!
De har ju gjort statyer i tvåtusen år och jag har bara handlat i fem.
- Lova, mr Kane! - Jag lovar.
Ni väntar er väl inte att jag ska hålla vad jag lovar?
Och nu får jag be mina herrar om er fulla uppmärksamhet!
Ska vi förklara krig mot Spanien eller inte?
Jo, jag sa: Ska vi förklara krig mot Spanien eller inte?
- Det har Inquirer redan gjort. - Du din överdrivet finklädda anarkist!
- Jag är inte alls överdrivet finklädd. - Jo då! Titta bara på kravatten!
- Sjung nåt om Charlie! - Finns det en sång om er?
Köper man jordnötter i den här stan så skriver de en sång om en!
Visst är det en underbar fest...! Är nåt på tok?
De som är på Inquirer nu, som var på Chronicle till i går...
De som varit på Chronicle
var väl lika trogna mot Chronicle som de är mot oss nu?
Visst, de är precis som alla andra: de sköter sitt arbete.
De råkar bara vara bäst i branschen.
Står vi för samma saker som Chronicle?
Naturligtvis inte!
Mr Kane lär göra om dem till det han vill ha på en vecka!
Risken är att de gör om mr Kane utan att han vet om det.
Mr Leland! Telegram från mr Kane!
Från Paris!
Det var för väl att han lovade att inte skicka hem fler... statyer.
Han vill köpa världens största diamant. Varför följde ni inte med till Europa?
Han ska ha roligt. Om jag var med...
Är jag verkligen en uppblåst stofil? Förställer jag mig? Är jag en kärring?
Ja.
Tro inte att jag svarar annorlunda än mr Kane.
Inte visste jag att han samlade på diamanter.
Det gör han inte. Han samlar på nån som samlar på diamanter.
Han samlar i alla fall inte bara på statyer.
"Välkommen hem, mr Kane önskar 467 anställda på Inquirer."
Nu kommer han!
Jag vet att jag anlagt mustasch, men har ni... har vi... en societetsredaktör?
- Det är miss Townsend. - Det här är mr Charles Foster Kane.
Jag har varit borta så länge att jag inte vet hur ni brukar göra.
Jag har en liten annons. Behandla den likadant som alla andra... annonser.
Mr Kane, å alla anställdas vägnar...
Tack så hemskt mycket.
Inte just nu.
- Värst vad bråttom han hade. - Kom och titta!
Mr Leland! Mr Bernstein! Annonsen... "Mr och mrs Thomas Monroe Norton"
"tillkännager förlovningen mellan sin dotter Emily och Charles Foster Kane!"
Emily Monroe Norton - presidentens niece...!
Presidentens niece... Innan han är klar är hon presidenthustru.
Jag behöver väl knappast påpeka att Emily Norton inte var Rosebud.
- Det slutade visst inte väl. - Det tog slut.
Sedan var det Susie. Det tog också slut.
Jag har funderat...
Den här Rosebud ni försöker hitta...
Det kanske var något han förlorade. Han förlorade nästan allt han hade.
Tala med Jed Leland. De var visserligen oense i mycket.
Spansk-amerikanska kriget, Lex. Leland hade rätt: det var Kanes krig.
Men utan det kriget, tror ni då att vi hade haft Panamakanalen?
Jag önskar jag visste var mr Leland fanns. Jag får veta så lite nuförtiden.
- Han kanske till och med är död. - Nej, han är på Huntington-sjukhuset.
- Säger ni det? - Han lider inte av nåt särskilt, bara...
Bara hög ålder.
Det är den enda åkomma man inte ser fram mot att bli hotad från.
Jag minns precis allt, det är min förbannelse.
Människosläktets värsta förbannelse: minnet.
Jag var hans äldsta vän och han uppförde sig som ett svin.
Han var inte ohyfsad, han gjorde bara ohyfsade saker.
Jag kanske inte var hans vän men då hade han aldrig någon.
- Kanhända var jag hans hackkyckling. - Ni höll på att säga nåt om Rosebud.
Ni har inte en cigarr på er? Min unge doktor tror att jag tänker sluta röka.
Nej, tyvärr.
Nu bytte jag visst ämne. Vilken besvärlig gubbe jag blivit.
Ni är reporter och ni vill veta vad jag anser om Charlie Kane.
Någon storhet hade han väl, men det behöll han för sig själv.
Han gav varken av sig själv eller nåt annat... bara små råd.
Jag har aldrig känt någon med så många åsikter
men han trodde aldrig på något förutom sig själv i hela sitt liv.
Han dog säkert utan att tro på nåt, det måste ha varit olustigt.
Många av oss dör utan en övertygelse men vi vet ändå vad det är vi lämnar.
Har ni verkligen inte en cigarr på er?
Vad vet ni om Rosebud?
Hans sista ord...
Det såg jag i Inquirer... men jag har aldrig trott på nåt som står i den.
Nåt annat? Jag kan berätta om Emily. Vi tog danslektioner tillsammans.
Jag var väldigt elegant.
- Vi talade om den första mrs Kane... - Hurdan var hon?
Som alla flickor där: väldigt trevlig. Emily var lite trevligare.
Efter de första månaderna sågs de inte ofta, annat än vid frukostbordet.
Det var ett äktenskap som alla andra.
- Du är strålande vacker. Jo, då. - Sex bjudningar på samma kväll...!
- Att vara uppe så sent. - En vanesak.
- Vad ska tjänstefolket tro? - Att vi haft trevligt.
- Måste du iväg till tidningen? - Tidningsmän är värre än sjömän.
Jag avgudar dig.
Tidningsmän måste också sova.
Jag ska be Bernstein skjuta upp mina möten.
- Vad är klockan? - Jag vet inte, sent.
Tidigt.
Vet du hur länge jag väntade medan du var på tidningen "i tio minuter"?
- Vad gör man där mitt i natten? - Emily, din enda rival är Inquirer.
Jag skulle föredra en av kött och blod.
Så ofta är jag inte där.
Och det ni skriver, sen - angrepp mot presidenten.
- Morbror John. - Vår president.
Morbror John, en välmenande tjock- skalle som omger sig med skurkar.
- Hela oljeskandalen... - Han råkar vara president, inte du.
Det misstaget ska snart rättas till.
Mr Bernstein skickade något så gräsligt till Junior i går.
Jag kan bara inte ha det i barnkammaren.
Han lär gå in där vid sina besök.
- Måste han det? - Ja.
- Men Charles! Folk kommer att tro... - Det jag säger åt dem att tro.
- Älskade han henne inte? - Han gifte sig av kärlek.
Kärlek... Det var anledningen till allt, hans politiska karriär.
Det räckte inte med oss, väljarna skulle också älska honom.
Allt han egentligen ville ha var kärlek, men han förlorade den.
Han hade nämligen ingen att ge.
Han älskade sig själv förstås, väldigt högt.
- Och sin mor. - Hans andra hustru, då?
Susan Alexander... Vet ni vad han kallade henne?
Dan efter att de hade träffats sa han att hon var ett tvärsnitt av folket.
Något speciellt måste hon ha haft.
Men den där första kvällen - enligt Charlie - hade hon bara tandvärk.
Vad skrattar ni åt?
Vad är det med er? Hur sa?
Tandvärk?
Jaså, det är ni som har tandvärk.
- Det är väl inte roligt? - Ni ser rolig ut, ni har jord i ansiktet.
- Lera. - Vill ni ha varmvatten? Jag bor här.
Hur sa?
Om ni vill ha varmvatten så kan jag ordna det åt er. Varmvatten...
Tack, det vore vänligt.
Ser jag bättre ut nu?
- Dropparna hjälper inte alls. - Ni behöver tänka på annat.
Hyresvärdinnan vill att dörren ska vara öppen när jag har herrbesök.
- Ni har verkligen tandvärk. - Om!
Skratta åt mig igen. Jag är ju rolig.
- Ni vill ju inte det. - Inte att ni ska ha ont heller.
- Titta! Ser ni? - Vad gör ni?
Viftar med båda öronen samtidigt.
Så, ja.
Två hela år tog det. Han som lärde mig det är Venezuelas president nu.
Så, ja!
Är det en giraff...? Det är det säkert.
Då är det en elefant.
Det skulle föreställa en tupp.
Vad mycket ni kan! Ni är väl inte trollkonstnär...? Jag skojade bara.
- Vet ni verkligen inte vem jag är? - Ert namn säger mig ingenting.
- Jag har säkert hört det hemskt ofta. - Och ändå tycker ni om mig.
O ja, ni har varit helt underbar.
Jag vet inte vad jag hade gjort, jag hade så ont och känner inte många.
Jag känner alldeles för många. Vi är ensamma, båda två.
Vet ni vad jag skulle göra innan finkostymen blev förstörd?
Ni har säkert mycket fina kläder.
Jag skojade bara.
Jag var på väg till ett magasin för att söka efter min ungdom.
Min mor gick bort för länge sedan och hennes saker togs till förvaring.
Jag tänkte skicka efter dem nu och ta en titt. Återuppliva gamla minnen.
Jag har några tidningar. Vad arbetar ni med? Hur gammal sa ni att ni var?
- Det sa jag inte. - Nej, det hade jag kommit ihåg. Nå?
Rätt så gammal.
- Jag fyller 22 år i augusti. - Var arbetar ni?
- På Seligman's, med notbladen. - Är det vad ni vill arbeta med?
Nej, jag ville bli sångerska... Mor ville det.
- Vad hände med de planerna? - Mor såg mig som operasångerska.
Min röst passar inte för det, men ni vet ju hur mödrar är.
Ja...
Finns det nåt piano här?
- Ja, i salongen. - Vill ni sjunga för mig?
- Inte vill ni höra mig sjunga. - Jo, det vill jag.
- Tandvärken besvärar er väl inte än? - Nej, den är borta.
Då går vi till salongen.
En enda man kan få bort Jim Gettys fördärvliga herravälde över delstaten:
Charles Foster Kane.
Den kämpande liberalen, arbetarens bäste vän, vår näste guvernör
som ställer upp...
...i ett enda syfte: att peka på och offentliggöra
ohederligheten, den rena ondskan i Jim Gettys politiska partiapparat
som nu styr allt i denna delstat!
Jag har inga vallöften...
...eftersom jag till för ett tag sedan inte hade något hopp om att bli vald.
Nu, däremot, har hoppet ökat avsevärt.
Och Jim Gettys chanser har minskat avsevärt.
Varje provomröstning, varje oberoende undersökning
visar att jag blir vald.
Nu kan jag kosta på mig att komma med vallöften.
Arbetaren, och barnet i slummen
vet att jag ska kämpa för dem.
Hederliga vanliga medborgare vet att jag ska skydda de sämre lottade
de lågavlönade och de svältande.
- Har pappa blivit guvernör? - Inte än.
Jag skulle avge mina löften nu...
...om jag inte hade fullt sjå med att försöka hålla dem.
Men en sak kan jag lova...
...och det vet Gettys att jag håller.
Det första jag gör som guvernör blir att tillsätta en åklagare...
...som väcker åtal mot och skyldigförklarar...
...Jim W. Gettys!
Vore det val i dag skulle ni vinna stort.
Jim Gettys är livrädd.
Han vet nog att jag menar allvar. - Tyckte du om pappas tal?
Jag hörde vartenda ord.
Fantastiskt tal, mr Kane!
- Skaffa en taxi, tack. - Taxi?
- Jag trodde... - Jag skickar hem Junior i bilen.
Varför gjorde du så? Varför tar du taxi?
Följ med mig på ett besök. Det kan inte vänta.
- Vad är det frågan om? - Kanske ingenting. Det får jag se.
- Vart ska du? - Till West 74th Street 185.
Om du vill får du följa med.
Jag följer med.
Inte visste jag att du kunde vara så melodramatisk.
Stig på, mr Kane!
Han tvingade mig att skriva brevet. Han har sagt så fruktansvärda...
Mrs Kane...
Ingen tänker väl presentera oss.
Jim Gettys.
Jag fick miss Alexander att skriva till er. Hon ville inte, men hon gjorde det.
Han sa så hemska saker, han hotade...
- Nu tänker jag bryta nacken av er. - Kanske kan ni det, kanske inte.
Att bryta nacken av honom förklarar inte det som står här.
"...allvarliga följder för mr Kane, er själv och er son."
- Han ville få hit henne. - Vad betyder det, miss...
- Susan Alexander. - Vad betyder det?
Hon vet bara att det var säkrast att hon skrev det.
- Den här gentlemannen... - Jag är ingen gentleman!
Er make försöker bara göra sig lustig. Jag vet inte ens vad en gentleman är.
Det jag menar med gentleman...
Hade jag en tidning och ogillade en politiker, försökte jag krossa honom
men jag skulle inte låta hans barn se honom i fångdräkt på förstasidan!
- Ni är en tarvlig skojare... - Nu talar vi om vad ni är!
Jag kämpar för mitt liv, inte bara min karriär.
Jag ska ge honom en valmöjlighet, det är mer än han skulle ge mig.
Om inte mr Kane "av hälsoskäl" reser bort ett år eller två
kommer alla tidningar utom hans att vara fulla av det jag ska berätta.
Vad ska ni berätta?
Om honom och miss Alexander. - Tig!
Bevisen skulle bli tråkiga rubriker. - Ska jag ge henne dem?!
Jag ser helst att det inte går i tryck. Inte för hans skull, utan för min egen.
Det gör nog ni med.
Jag. då?
Han sa att jag skulle smutskastas...
Du kan bara fatta ett beslut, Charles, och det har fattats åt dig.
- Inte skulle väljarna... - Det är vår son jag tänker på.
- Om de skriver... - Det gör de inte.
Adjö, mr Gettys.
Kommer du?
Nej.
Jag stannar här.
Jag kan kämpa ensam.
Om du vägrar ta reson kan det vara för sent.
För vadå, för dig och den här tjuven att beröva mig folkets kärlek?
Tänk på din lille pojke, han ska väl inte behöva läsa om dig i tidningen?
En enda människa bestämmer vad jag ska göra, och det är jag.
Du bestämde vad du skulle göra för ett bra tag sedan.
- Ni bär er otroligt dumt åt. - Jag vill inte tala med er.
- Ni är besegrad. - Ut! Skriv från häktet om ni vill nåt.
Det ni kommer att drabbas av borde bli en läxa för er.
Men ni behöver mer än en läxa, och det ska ni få också.
Tänk inte på mig, Gettys.
Tänk inte på mig!
Jag är Charles Foster Kane! Jag är ingen skurkaktig politiker
som försöker rädda sig undan konsekvenserna av sina illgärningar!
Jag ska se till att ni hamnar i Sing-Sing-fängelset!
- Har ni en bil, mrs Kane? - Ja, tack.
KANE ERTAPPAD I KÄRLEKSNÄSTE MED "SÅNGERSKA"
- Tidning? - Nej tack.
Den stora massan är emot honom...
KANE VALD
- ...så vi har nog inget val. - Den?
VALFUSK!
Den blir det.
God natt, då...
- Är det något... - Nej tack, mr Bernstein.
Gå hem och sov.
Detsamma.
Jag är full.
Om du har druckit dig full för att tala med mig om...
...miss Alexander så kan du strunta i det.
Jag vill inte höra.
Har jag hejdat de heliga reformerna?
Är det så de vill ha det, så... Folk vill tydligen hellre ha Jim Gettys.
Du talar om människor som om du ägde dem.
Du har alltid pratat om att ge tolk rättigheter
som om friheten var en present, en belöning för utförda tjänster.
Minns du arbetaren?
Jag ska också dricka mig full.
- Om det nu gör nån nytta. - Nej, och du blir ändå aldrig full.
Du skrev spaltmetrar om arbetaren - nu heter det organiserad arbetskraft.
Och du blir inte glad när han vill ha sina rättigheter, inte dina presenter!
När dina älskade sämre lottade verkligen står enade...
...då blir de mäktigare än du och vad ska du då göra?
Antagligen segla iväg till en öde ö och spela herre över aporna.
Var inte orolig. Det finns säkert några som rättar mig när jag har fel.
Om du har den turen, ja.
- Du är inte särskilt full. - Vad bryr du dig om det?
Du bryr dig bara om dig själv.
Du vill bara övertyga folk om att du älskar dem för att de ska älska dig
men du vill bara ha kärlek på dina egna villkor.
Det ska vara på ditt sätt, efter dina regler.
Jag vill arbeta på Chicago-tidningen. Du ville ju ha en teater... kritiker.
Jag är full.
Jag vill flytta till Chicago.
Du är för värdefull här.
- Då måste jag... - Du får flytta till Chicago.
Jag får väl försöka bli full.
Men du lär vantrivas, det blåser och hummer vet de väl inte vad det är.
- Blir det bra nästa lördag? - När du vill.
Skål för kärlek på mina egna villkor.
Det är de enda villkor vi känner till... våra egna.
KANE GIFTER SIG MED SÅNGERSKA
Mr Kane, jag är från Inquirer.
- Har ni övergivit politiken nu? - Det är nog snarare tvärtom.
- Vi ska bli en stor operastjärna. - Ska ni sjunga på Metropolitan?
- Annars får jag ett eget operahus. - Det kommer inte att behövas!
KANE BYGGER OPERAHUS
- Skriver mr Leland på kultursidan? - Och vi bland nyheterna.
- Har vi nån musikrecension? - Den är redan skriven - helt lysande.
- Entusiastisk? - Givetvis.
- Bilder på två uppslag. - Recension på förstasidan?
Det fattas fortfarande en recension, teaterrecensionen.
- Den skrivs väl av mr Leland? - Ja, vi väntar på den.
- Var är han? - Där inne.
Mr Leland och mr Kane har inte talat med varandra på flera år.
- Ni tror väl inte... - Man ska inte tro saker.
Stäng dörren.
Han har inte druckit förut. Aldrig nånsin. Det hade vi känt till.
Vad står det? I recensionen. Vad har han skrivit?
"Miss Susan Alexander, en vacker men hopplöst inkompetent amatör..."
"...invigde i går Chicagos nya operahus med uppförandet av..."
Jag kan fortfarande inte uttala det.
"Sången slipper jag lyckligtvis befatta mig med..."
"...men om framförandet är det omöjligt att..."
Fortsätt.
Det står inget mer.
"Om framförandet är det omöjligt att påstå annat än att det, enligt mig"
"utgör ett nytt bottenrekord."
- Det såg inte jag. - Det står inte, jag dikterar!
Ta fram en skrivmaskin. Jag ska skriva klart mr Lelands recension.
UNDERMÅLIGT
- Var är min recension nånstans? - Mr Kane skriver klart den åter.
Är Charlie här?
Han snyggar väl till den.
Jag visste att det aldrig skulle gå i tryck.
Han avslutar den på samma sätt som ni påbörjade den.
En dålig recension, precis som ni ville.
Det hade ni inte trott.
Jag trodde inte att vi talade med varandra.
Visst gör vi det, Jedediah.
Du är avskedad.
Det där känner alla till, men varför gjorde han det? Hur kunde han...
Ni vet inte hur han var! Han ville visa mig att han var ärlig.
Han försökte alltid bevisa något, som att Susan skulle vara operasångerska.
Löpsedeln dan före valet: Kane ertap- pad i kärleksnäste med "sångerska".
Han skulle ta bort citationstecknen. - Syster!
För fem år sen skrev han till mig från det där stället, vad heter det nu igen?
Shangri-La, El Dorado, Sloppy Joe's, vad heter det?
Okej, Xanadu.
Det visste jag ju. Ni förstod det, va? Jag kan visst inte lura nån.
Jag svarade inte ens på brevet.
Det borde jag kanske ha gjort. Han var nog ensam i sitt Colosseum.
Det var inte färdigt när hon gick ifrån honom, han gjorde aldrig klart nånting.
Utom min uppsägning.
- Han byggde det åt henne. - Det var väl kärlek?
Han var besviken på världen så han byggde en egen.
Större än ett operahus i alla fall. - Syster! Jag kommer...
Ni skulle inte kunna göra mig en tjänst...
Gå in i tobaksaffären på vägen ut och köp några fina cigarrer åt mig.
En räcker!
När jag var ung trodde man att de skulle vara vackra - det är de inte.
- Jag ska hjälpa er. - Glöm inte cigarrerna nu.
Be dem slå in dem så att de ser ut som tandkräm.
Min unge doktor har fått för sig att han ska hålla mig vid liv.
Prata bara... om vad ni än kommer att tänka på, om er och mr Kane.
Inte vill ni veta vad jag kommer att tänka på om mig och Charlie Kane.
Jag borde nog aldrig ha sjungit för honom den där första gången.
Men efteråt sjöng jag desto mer.
Jag sjöng för lärare, för 100 dollar i timmen. Lärarna fick alltså det.
- Vad fick ni? - Ingenting, bara sånglektioner.
- Han gifte sig ju med er. - Det var inte förrän långt senare...
...när skriverierna kom, han förlorat valet och hon tagit ut skilsmässa.
Han tyckte om min röst, jag ville inte ha något operahus, det var hans idé.
Allt var hans idé...
...utom att gå ifrån honom.
Glöm nu ej...
Bli inte nervös. En gång till.
Se på mig, kära mrs Kane.
Få rösten ut ur strupen nu...
Diafragma!
Ni håller inte tonen!
Somliga kan sjunga, andra inte. Omöjligt!
Ni ska inte säga vad ni anser om mrs Kanes begåvning!
Ni ska ge sånglektioner, inget annat.
- Sitt ner och fortsätt med lektionen. - Men, mr Kane...
Jag blir till åtlöje i hela musikvärlden, folk kommer att tro...
Bekymrar det er? Jag råkar vara något av en expert på vad folk tror.
Tidningarna, till exempel. Jag äger de allra flesta av dem.
Signor Matiste kommer att ta sitt förnuft till fånga.
- Hur ska jag kunna övertyga er? - Det kan ni inte!
Det gör inget, fortsätt.
Jag visste väl att vi skulle komma överens.
Fullkomligt förfärligt!
Säg inte att han är din vän! En vän skulle inte skriva så!
Att alla andra sablar ner mig var väntat
men inte att Inquirer skulle förstöra hela premiären för mig!
Såna vänner har minsann inte jag!
- Men så är jag ju inte fin som du... - Nu räcker det, Susan.
Från mr Leland. Jag skulle överlämna det personligen.
Är det från honom?
Och du borde låta undersöka huvudet!
Säga upp honom med ett brev och en check på 25000 dollar!
Vad är det för slags uppsägning?!
Visst skickade du en check på 25000 dollar?
Ja.
Jag skickade en check på 25000 dollar.
Vad är det?
- En principförklaring. - Va? Vad är det?!
- En antikvitet. - Du är bra lustig, du!
Men du ska inte göra dig lustig över min sångkarriär längre! Jag slutar!
Jag ville ändå aldrig göra det!
Du fortsätter sjunga, Susan. Jag tänker inte göras till åtlöje.
Du tänker inte göras till åtlöje...
Det är jag som måste sjunga, jag som blir utbuad! Kan du inte låta mig vara!
Jag har min skäl- dem begriper inte du!
Jag förklarar det inte en gång till.
Du fortsätter sjunga.
Ring dr Corey.
Hon är återställd inom ett par dagar.
Jag begriper inte hur mrs Kane kunde ta så fel.
Dr Wagners nervlugnande hade en större flaska.
Påfrestningarna inför den nya operan har väl jagat upp och förvirrat henne.
- Det gör väl inget att jag sitter här? - Inte alls. Sköterskan stannar också.
Jag kunde inte få dig att förstå hur jag kände...
...men jag orkade inte sjunga längre.
Du vet inte hur det är när folk...
...inte vill veta av en.
Då måste man kämpa.
Som du vill.
Du behöver inte kämpa mer.
Det är de som går miste om något.
Vad gör du?
Lägger du pussel?
Vad är klockan?
- Halv tolv. - I New York?
Vad är klockan i New York?
- Halv tolv. - På kvällen?
- Nu trycks första morgonupplagan. - Jamen det var väl bra!
Halv tolv, då slutar föreställningarna. Folk går på nattklubb och restaurang.
- Men inte vi, för vi bor i ett palats. - Det har du ju alltid velat.
Man kan ju bli tokig här: ingen att prata med, ingen att ha roligt med.
49000 tunnland med bara landskap och statyer. Jag känner mig ensam!
Vi har haft femtio av dina vänner här.
Om du tittar noga i västra flygeln så har säkert ett dussin bosatt sig där.
Du ska alltid skämta...! Jag vill åka till New York.
Jag är trött på att vara värdinna, jag vill ha roligt. Snälla Charlie...!
Snälla Charlie...!
Det här är vårt hem, Susan.
Jag har ingen lust att besöka New York.
Vad gör du?
En sak blir jag inte klok på... Hur kan du veta att du inte redan lagt dem?
Det är i alla fall vettigare än att samla på statyer.
Det kan du ha rätt i. Ibland undrar jag...
- ...men det blir en vana. - Jag gör det för jag tycker om det!
Jag tänkte att vi kunde åka på picknick i morgon...
Bjuda alla att övernatta i Everglades.
Bjuda! Beordra alla att sova i tält.
Vem vill göra det när man har eget rum med bad och vet var allt finns?
Jag tänkte att vi kunde åka på picknick i morgon.
Du ger mig aldrig något som är viktigt för mig.
Visst ger du mig saker men det betyder ingenting för dig!
Du är i ett tält nu - inte hemma - jag hör utmärkt om du talar normalt.
Du kan ge mig ett armband eller ge 100000
för en staty du aldrig ens tittar på!
Det är bara pengar. Du har aldrig gett mig något som du bryr dig om!
- Nu vill jag att du slutar. - Nej! Du har aldrig gett mig något!
Du har bara försökt köpa mig för att få något själv!
- Allt är för att jag älskar dig. - Nej, du vill att jag ska älska dig.
"Jag är Charles Foster Kane. Du får allt du vill... men du måste älska mig!"
Säg inte att du är ledsen.
Det är jag inte.
Mr Kane... Mrs Kane vill tala med er.
Marie har packat åt henne.
Säg åt Arnold att jag är klar, han kan hämta väskorna.
Har du blivit tokig?!
Ska alla våra gäster få veta det här: att du packat, skickat efter bilen...
Och gått ifrån dig? Klart de får veta det.
Jag säger bara adjö till dig och jag förstod att de skulle få veta det.
Jag släpper dig inte.
Adjö, Charlie.
Snälla, stanna.
Snälla Susan...
Nu ska allt bli precis som du vill.
Inte som jag tror att du vill, utan... som du vill.
Du får inte gå.
Du kan inte göra så mot mig.
Jag förstår... Det är du som drabbas.
Det har ingenting med mig att göra, eller vad det betyder för mig.
Kan jag inte göra så mot dig?
Jo då, det kan jag.
- Pengarna är borta - det var en del. - Många har haft det svårt.
Inte jag, det var bara pengar... Ska ni åka ner till Xanadu?
Ja, på måndag. Mr Rawlston vill att vi fotograferar allt - konstsamlingen.
Ni borde tala med Raymond, butlern. Han vet var alla lik ligger begravda.
Jag kan ändå inte låta bli att tycka synd om mr Kane.
Tror ni inte att jag gör det?
Nämen titta, det är morgon!
Kom och berätta om ert liv nån gång.
Rosebud?
Det kan jag berätta om. Hur mycket är det värt? Tusen dollar?
Jo, mr Thompson... Han uppförde sig lite underligt ibland.
Gjorde tokiga saker.
Jag har arbetat för honom i elva år, ansvarat för allt, så jag borde ju veta.
Rosebud... Gubben uppförde sig som sagt lite underligt ibland...
- ...men jag visste hur han skulle tas. - Var han krävande?
Ja, men jag visste hur han skulle tas. Som när hustrun gick ifrån honom.
Rosebud.
Jaha... Och det är allt ni vet om Rosebud?
Ja. Jag hörde honom säga det den andra gången också.
Han sa bara: "Rosebud..."
Sen tappade han glaskulan och den gick sönder mot golvet.
Sen sa han inget mer och jag visste att han var död.
- Han sa mycket som inte betydde nåt. - Ni är visst känslosam av er.
- Ja och nej. - Det var inte värt tusen dollar.
Ni kan ställa fler frågor om ni vill.
Vi åker i kväll, så fort bilderna är tagna.
Gå i god tid. Tåget stannar, men de väntar inte gärna - inte nu längre.
Jag minns när de väntade hela dagen, om mr Kane sa åt dem.
- Får vi komma ner? - Ja, skynda på, vi ska gå snart.
Hur mycket tror ni att allt är värt?
Miljoner.
- Om nån vill ha det. - Det hamnade i alla fall i Amerika.
- Ännu en Venus. - 25000, mycket för en huvudlös dam.
Så bankerna har inte haft nån framgång?
- Det ordnar sig nog. - Han slängde ingenting!
"Välkommen hem, mr Kane önskar 467 anställda på Inquirer."
En kamin som tillhört Mary Kane i Colorado. Värde: 2 dollar.
- Allt ska med, både skräp och konst. - Han gillade verkligen att samla!
Och på precis allt!
- Ett pussel! - Det finns massor.
- Burmesiskt tempel, tre spanska tak. - Och ett helt nerpackat skotskt slott.
Om man lade ihop allt det här - palats, målningar, leksaker...
...vad skulle man få då?
- Charles Foster Kane. - Eller Rosebud...
- Vad är Rosebud? - Hans sista ord.
- Fick du veta vad det betydde? - Nej.
- Vad fick du reda på om honom? - Inte mycket.
Nu är det bäst att vi går.
Vad har du hållit på med hela tiden?
- Försökt lägga ett pussel. - Rosebud hade säkert förklarat allt.
Nej, det tror jag inte.
Han fick allt han ville ha och förlorade det.
Rosebud kanske var nåt han inte fick eller förlorade...
...men det hade inte förklarat något. Ett ord kan inte förklara en mans liv.
Rosebud är nog bara en pusselbit. En pusselbit som saknas...
Kom nu, så går vi... annars missar vi tåget.
Släng in skräpet!
TILLTRÄDE FÖRBJUDET
Översättning: Jennifer Warrender © MEDIATEXTGRUPPEN